När tyckte du senast att något kändes bra?
Tre man springer fram under eldgivning.
Mellish, till höger. Jag i mitten.
Vem går till vänster?
- Jag gör det. Jag går till vänster. - Okej.
Upham, byt plats med Jackson. Håll dig i bakgrunden.
Ja, sir.
Vänta tills han måste byta magasin.
Vi borde kunna slå ut honom med granater.
- Jag borde kanske gå i mitten. - Inte som du springer.
- Jag borde kanske gå till vänster. - Du borde kanske hålla käften.
Reiben, du ger understödseld.
Se till att ni har nya magasin redo,
och extra granater till löparna.
Kullen är ren! Fyra tyskar döda.
Upham, ta utrustningen och kom hit.
Vi behöver vatten och förband!
Ta ut morfinet ur den extra förbandslådan.
Fan också! Få på lite sulfa där.
- Lyft upp mina ben. - Mer sulfa, Mellish.
Du kommer att klara dig.
Hur ser det ut?
Du ska till ett sjukhusfartyg.
Mer sulfa!
Lyft upp mina ben! Lyft upp mina ben!
Jag gör det, jag gör det!
Upham, ge mig din vattenflaska!
- Kom igen, kom igen. - Tryck på såret.
- Du klarar dig. - Hur ser det ut?
- Ge honom morfin. - Hur ser det ut?
- Okej. - Hur ser det ut?
- Här kommer morfinet. - Är jag skjuten i ryggraden?
- Du är okej, Wade. - Är jag skjuten i ryggraden?
Lyft upp honom. Försiktigt!
Tryck på såret.
- Försiktigt. - Lyft upp honom.
Det är okej. Allt är under kontroll.
Wade, du har ett utgångshål.
Det sitter i ryggslutet.
Hur stort är hålet...
Ungefär som ett ekollon.
Du klarar dig.
Lägg ett tryckförband.
Det är okej.
Mer tryck över såret!
Blöder något mer än de andra?
Ja, här. Vet du vad det är?
- Nej. - Jag lägger din hand där.
- Oka trycket! - Här. Här är det.
Herregud, min lever! Herregud, det är ju min lever!
Säg vad vi ska göra. Hur kan vi fixa det här?
Vad kan vi göra? Berätta!
Fan också!
Jag skulle behöva lite mer morfin.
Mer morfin?
Ge det till honom.
- Jag vill inte dö. - Wade, här kommer det.
Nu kommer det.
Ge honom en till.
Mamma?
Jag vill åka hem.
Reiben, håll i honom.
Inte än!
Först ska han märka ut och täcka över Wades kropp.
Likadant med fallskärmssoldaterna.
Se om han har några papper på sig.
Fråga den jäveln om det var han som sköt Wade.
- Det spelar ingen roll! - Det gör det visst!
Sluta upp att snacka skit.
Jackson, du är träffad.
Fan.
- Det är bara en skråma. - Se till att det blir rengjort.
Du och sergeanten håller vakt.
- Han ber oss att inte skjuta. - Jag ger fan i vad han säger.
Låter ni dem skjuta honom?
- Det är inte rätt. - Hjälp honom med kropparna.
Vad är det som händer?
Amerikansk.
Jag tycker om amerikansk.
Steamboat Willie.
Ja, Steamboat Willie. Amerikansk.
Han säger att han inte är klar.
Det är vad du tror.
Snälla...jag tycker om Amerika.
"Fancy schmancy! What a cinch!
"Go fly a kite! Cat got your tongue! Cool beans!
"Betty Boop! What a dish!
"Betty Grable. Nice gams.
"l say can you see... I say can you see...
"l...l say..."
At helvete med Hitler.
Han är ledsen för det som hände Wade.
Han säger att han är ledsen för Wade.
Kapten!
Kapten, det är inte rätt!
Det vet du. Han är fånge. Han gav upp.
Han gav ju upp.
Säg till honom...
att gå tusen steg åt det hållet. Sen kan han ta av bindeln.
Vi går vidare och han ger sig till nästa patrull.
- Låter ni honom gå? - Han är krigsfånge.
Vi kan inte ta med honom. Våra grabbar tar hand om honom.
Om inte "Wehrmacht" hittar honom först,
och skickar ut honom i kriget igen.
Kapten, låter ni fienden gå?
- Det är för jävligt. - Det har du rätt i.
Är det för jävligt?
Att skjuta en fånge är emot reglerna.
Reglerna försvann precis med din vän.
Det var väl det enda rätta, eller hur, kapten?
Samla ihop er utrustning.
Du hörde vad kapten sa.
Kapten gav dig en order.
Ja, som när han beordrade oss att slå ut kulsprutegeväret.
- Ett smart drag, sergeant. - Soldat, du går för långt.
Ja, det var ett jävligt vanskligt beslut,
men vad gör det, när vi bara förlorade en man?
Det gör säkert mamma Ryan glad att veta
att Jimmy är viktigare än två av oss!
Och vi har inte ens hittat honom än!
- Rör mig inte! - Reiben, upp med dig!
Samla ihop utrustningen. Fall in i ledet.
Jag har fått nog av det här uppdraget.
Sir.
Du lämnar inte din kapten. Fall in i ledet.
Jag åker gärna i fängelse om jag måste.
- Jag säger inte till igen. - Kapten!
Det är vansinne!
Fall in i ledet!
- Skjuter du mig på grund av Ryan? - Nej, för att jag inte gillar dig.
Låt honom sticka.
Låter ni det här ske? Kapten, ser ni inte?
- Kapten? Sir? Ryan är död. - Skitsnack.
- Sir, vi måste lösa det här. - Jag har ett sjätte sinne.
Du dödar inte tyskar, men mig skjuter du?
- Han var bättre än du. - Kom igen, sätt en kula i benet.
Jag ska skjuta dig i munjäveln!
Gör det, då!
Du kan aldrig hålla käften!
Snälla kapten....
- Vad är potten uppe i nu? - Va?
- Din fega jävel! - Jag väntar, sergeant.
Mike, vad är potten uppe i nu?
Hur mycket är det?
Är det 300 dollar? Jag är lärare.
Jag är lärare i uppsatsskrivning
i staden Addley i Pennsylvania.
Under de senaste elva åren
har jag undervisat i Thomas Edison-skolan.
Jag tränar baseballaget på våren.
Det var som fan.
När jag talar om vad jag gör där hemma,
tänker folk: "Typiskt."
Men här är det ett...
ett stort...
ett stort mysterium.
Jag antar att jag har förändrats en del.
Ibland undrar jag om jag har förändrats så mycket
att inte ens min fru känner igen mig när jag kommer hem.
Och hur jag någonsin ska kunna...
berätta för henne om dagar som dessa.
Ryan...
Jag vet inget om Ryan. Jag bryr mig inte.
Han betyder inget för mig. Han är bara ett namn.
Men om jag lyckas hitta honom och det betyder att jag
får komma hem till min fru,
ja, då är det mitt uppdrag.
Vill du lämna oss?
Vill du gå ut och kämpa i kriget?
Okej då.
Gör det. Jag tänker inte stoppa dig.
Jag fyller till och med i papperen.
För varje man jag dödar, desto längre hemifrån känner jag mig.
Med minnen
Från förflutna dagar
I min ensamhet
Hånar du mig
Med minnen som aldrig dör
Jag sitter i min stol
Fylld av förtvivlan
Ingen annan
Kan vara så förtvivlad
Omgiven av dysterhet
Sitter jag och stirrar...
Bandvagn! Ta skydd!
Vem är det som skjuter?
Gå in på vänster flank!
Vänta! Är det säkert?
101 :a! Vi kommer fram.
Det var en rekognoseringspatrull.
Vi har väntat på en. Det måste ha varit den.
Kapten Miller, Charlie-kompaniet, Second Rangers.
Korpral Henderson, Easy-kompaniet, 501 :a.
Ryan, 1 :a i 506:e.
PFC Toynbe, 3:e i 506:e.
James Francis Ryan?
Ja, sir. Hur kunde ni gissa det?
Ni tycks ha råkat riktigt illa ut.
Ja, sir. Mötte en mindre enhet.
De spöade skiten ur oss med 88:or.
Om ni ska avlösa oss, ska jag lägga in ett klagomål.
Det har jag förståelse för.
Vem är er överordnade?
Det skulle ha varit kapten Jennings, sir.
Det bästa vi har nu är en korpral.
Vad sysslar ni med?
- Vi är här för hans skull. Ryan. - För min skull, sir?
James Francis Ryan från lowa?
Ja, sir. Payton i lowa, det stämmer.
Vad handlar det här om?
Dina bröder har dödats i strid.
Vilka?
Allihop.
Är det säkert?
Ja, tyvärr.
Vill du tänka över det en stund?
Du kanske vill gå undan lite?
- Vad är det här? - Ryans bröder är döda.
- Vilka? - Allihop.
Ni...
Ni kom alltså ända hit för att berätta det för mig?
Du ska åka hem.
Vi har order om att föra dig tillbaka.
Tillbaka?
Korpral Henderson...jag är ledsen att ta ännu en man ifrån er,
men det är en order. När blir ni avlösta?
Sir, det kan vi omöjligt veta.
Jag har order om att inte lämna min post.
Ja, men det här ändrar saker och ting.
Det förstår jag inte.
Enligt arméchefen gör det det.
Vi måste hålla bron.
Vårt flyg har bombat varenda bro
förutom två, en i Valognes och den här.
Tyskarna får inte ta dem.
Din enhet kan stanna, men för dig är festen över.
Inte förrän vi får förstärkning...
Du har tre minuter på dig.
De, då? Det finns ju knappt...
Hörru, din jävel!
Två av våra män har dött medan vi har letat efter dig.
- Sir? - Det stämmer.
Vad hette de?
Irwin Wade och Adrian Caparzo.
Jag förstår inte...
Det är inte rätt, sir. Varför skulle jag få åka hem?
Varför inte de? De har kämpat lika hårt.
Är det vad de ska säga din mor
när de skickar henne ännu en ihopvikt amerikansk flagga?
Säg till henne att ni hittade mig
tillsammans med de enda bröder jag har kvar,
och att jag aldrig kommer att överge dem.
Jag tror att hon kommer att förstå.
Jag lämnar inte den här bron.
Vilka är era order?
Sergeant, saker och ting har förändrats.
Världen har plötsligt blivit surrealistisk.
Visst, men frågan kvarstår.
Jag vet inte. Vad tycker du?
Ni vill inte veta vad jag tycker.
Jo, Mike, det vill jag.
En del av mig håller med grabben.
Varför ska just han få åka hem?
Om han vill stanna, så låt honom göra det.
Ja.
Men en annan del av mig tänker att om vi som genom ett mirakel stannar
och faktiskt klarar oss ur det här,
så kanske vi ser tillbaka på det hela
med vetskapen om att räddningen av Ryan var det enda anständiga
som vi lyckades åstadkomma i den här fruktansvärda, eländiga röran.
Det är mina funderingar, sir.
Som ni sa, kapten...
Om vi gör det, har vi alla förtjänat rätten att åka hem.
Tusan också.
Det här är allt vi har.
Två .30-kalibers kulsprutegevär,
17 granater, 1 1 Hawkinsminor.
Vi har två bazookas, men bara åtta raketer.
Och en del mindre vapen.
Vi hade en granatkastare, men den har förstörts.
Vi kan lika gärna spotta om de kommer med stridsvagnar.
- Det gör de säkert. - Vad anser ni, sir?
De kommer nog att försöka ta sig runt flankerna...
om vi inte kan locka ut dem hit mellan byggnaderna
där spillrorna skapar en flaskhals.
- Oskadliggöra den? - Om vi kan.
Vi har en chans om vi lyckas förvandla den till en vägspärr.
Ja, sir, om vi inte låter dem samlas.
Vi slår till hårt och samlas sen vid bron.
Ett kulsprutegevär kan pissa lite dåliga nyheter på dem.
Just vad jag tänkte.
Vi ska försöka få upp dig i klocktornet.
- Ja, sir. - Du får sällskap om du vill.
Ja, sir. Det skulle inte skada.
En .30-kalibers med tusen skott skulle vara bra.
Parker, du har ett jobb.
Inte illa, kapten,
men allt hänger på att stridsvagnen kör fram på huvudgatan.
Hur tänker ni planera det?
Reiben har rätt.
Som vår värderade kollega från flygvapnet påpekade
har vi bara spottloskor att avfyra, så hur ska vi stoppa stridsvagnen?
Ge honom ett lockbete.
Vi skulle kunna skjuta på banden.
Ja, men med vad?
- Vi kan pröva med en klibb-bomb. - Klibb-bomb?
- Sir, hittar ni bara på nu? - Nej. Det står i stridsmanualen.
Vi har inga stridsmanualer kvar...
Ni skulle kanske vilja upplysa oss?
Ni har väl TNT eller komposition B?
Ja, jag kan spränga bron i bitar två gånger om.
Då kan du dela med dig.
Man tar en vanlig strumpa
och fyller den med komposition B,
riggar upp en tändanordning
och täcker den med motorfett.
När du kastar den, så fastnar den.
Den klibbar fast, en klibb-bomb.
Om ni vet ett bättre sätt, så lyssnar jag gärna.
Bra. Nu måste vi ge upp våra strumpor.
Dra upp den.
Välj ut eldlinjen. Korseld med killen i tornet.
Jag täcker tolv till nio härifrån.
- Försiktigt. - Jag har den.
Här är minorna.
Med tanke på situationen
är kulsprutorna inte så tokigt placerade.
Den här positionen...
kallas Alamo.
Om de driver hit oss, så spränger siste man bron.
Fördröjningen är bara 30 sekunder,
så han får sticka härifrån snabbt om han ska överleva.
Kapten?
Var ska jag vara?
Högst en halv meter ifrån mig. Det är en order.
Jag hämtar mer ammunition.
- Lyssna noga. - Ja.
- Lyssnar du? - Ja.
Alla kommer att komma rusande hit i en jäkla fart.
Du måste vara snabb som fan med ammunitionen, annars dör vi.
- Okej. - Förstått?
- Snabb som fan. - Är du okej?
När båten lämnade England
sa jag till han som delade ut cigaretter:
"Nej tack, jag röker inte."
- Vilken situation, va? - Otrolig.
Här.
Fullständigt bortom all reson.
Det har du rätt i.
"Fubar."
Det blir en rejäl föreställning.
Ta det lugnt.
- Vem är det som sjunger? - Edith Piaf.
Varför är hon så upprörd?
Hennes älskade har lämnat henne,
men hon ser hans ansikte överallt.
Då förstår jag.
"Till och med själva livet är en bild av dig
"Jag drömmer att jag är i din famn"
Vad är det där? Det sjöng hon förut.
Det är refrängen.
"Du viskar så tyst i mitt öra
"Du säger sådant
"Som får mig att sluta ögonen
"Och det är underbart"
Du, Upham...
ärligt talat så tänder jag verkligen på dig.
Underbart. Den är så melankolisk.
I början sjunger hon: "En dag gick du bara
"Och sen dess är jag helt desperat
"Jag ser dig i himlen och på jorden"
Fler låtar som den och tyskarna behöver inte skjuta mig.
Jag skär bara upp handlederna.
- Du är en underlig kuf, Upham. - Förlåt, det är Edith.
Vet ni vad sången påminner mig om?
Det som mrs Troubowitz sa till mig när jag åkte.
Vad då? "Rör mig inte"?
Nej. Mrs Rachel Troubowitz är fastighetsskötarens fru.
Hon kommer in i min mammas butik, och hon är lätt en 105F.
- Brösten är enorma. - De är stora.
Jag övertygar henne om att hon är en 95D.
Hon försöker pressa sig in i en sidosydd,
tredelad korsett med silkesband
och extra stöd för brösten.
Det är så vackert, hon bara väller ut ur den.
Det är vackert och hon märker
att jag har ett stånd lika stort som frihetsgudinnan.
Hon säger: "Richard, lugna ner dig.
"Om du medan du är där borta
"ser något som gör dig upprörd,
"blunda då bara och tänk på de här. Förstår du?"
Jag sa: "Ja, frun."
Hur är det, sir?
Jag slår bara takten.
Är det sant att ni var lärare där hemma?
Ja.
Det skulle jag aldrig klara.
Inte som jag och mina bröder behandlade våra lärare.
Jag har haft tusentals grabbar som ni.
Jag kan inte se mina bröders ansikten.
Jag har försökt, men jag kan inte.
Har det någonsin hänt er?
Du måste se dem i ett sammanhang.
Hur då?
Tänk på något särskilt, inte bara på deras ansikten.
Något ni har gjort tillsammans.
När jag tänker på mitt hem tänker jag på något särskilt.
Jag tänker på hängmattan på baksidan...
eller på min fru som beskär rosorna med mina gamla handskar på sig.
En natt kom två av mina bröder
och väckte mig mitt i natten.
De sa att de hade en överraskning åt mig.
De tog mig till vinden i ladan.
Där var min äldste bror Dan...
med Alice...Alice Jardine.
Föreställ dig en tjej som ramlat ner från fulträdet,
och stött emot varenda gren
Dan har tagit av henne blusen,
och försöker nu få av henne bh-n.
Plötsligt skriker Sean:
"Danny, du är en ung man! Gör det inte!"
Alice Jardine skriker och reser sig upp
och försöker komma ut, men hon har blusen över huvudet
och springer in i en vägg och svimmar.
Dan är nu jättearg och börjar jaga oss,
men Alice ligger där avsvimmad och han måste väcka henne.
Han tar tag i hennes ben och släpar runt henne.
Han får tag på en spade och börjar jaga Sean.
Sean säger: "Varför vill du slå mig? Jag har ju gjort dig en tjänst."
Dan blir bara ännu argare och svänger runt spaden.
Han tappar den och den träffar en fotogenlampa.
Lampan exploderar och ladan brinner nästan upp.
Dagen efter åkte Dan till uppsamlingslägret.
Det var sista gången vi fyra var tillsammans.
Det var för två år sedan.
Berätta om er fru och rosorna.
Nej.
Nej. Den sparar jag åt mig själv.
Fienden från öster.
Han ser Tiger-stridsvagnar, två stycken.
Panzer-stridsvagnar, två stycken.
Infanteri.
Ungefär 50 man.
Sprid er. Ni vet vad ni ska göra! Reiben, sätt fart på lockbetet.
Upham, ta skydd.
Mellish och Henderson, kör igång!
- Kontrollera er ammunition. - Lycka till, Reiben.
Jag föddes med tur, sergeanten.
Vart femte skott med spårljus?
Och spår som pekar åt båda hållen.
Kolla träffytan. Den borde fungera nu.
Upham! Snabba på!
- Korpral Upham! - Ja, sir.
Vi har ingen .30-kalibers kulspruta här.
Mellish eller Jackson behöver det.
Ja, sir.
Upham! Jackson klarar sig. Ge det till Mellish.
Jag vet inte om de nappade på betet, kapten.
Har du något mer sånt?
Panzer-stridsvagnarna svalde inte betet.
Infanteriet går åt vänster.
En bandvagn med tjugo man åkte just förbi.
Flytta på er!
Tänd den nu! Tänd den!
Tänd den!
30 infanterisoldater på höger flank.
Se till att stoppa dem!
Inta era platser!
Undan!
Tyskar!
Höger flank.
Ner med er! Ner!
Upham! Upham! Skott till .30:an! Fort!
Leta reda på kapten. Den här flanken faller snart.
Kanonen rör sig. Han är fortfarande med i striden.
Nej, nej, Ryan, ner! Ner!
Flytta på dig!
- Är du okej? - Flytta på dig!
Jag mår också bra, kapten.
Okej, båda sidorna! Se till att få in en granat!
Granat!
40 mm!
Förstör den!
Tunga vapen på väg. Jag kommer inte åt att skjuta.
Kniptångsmanöver!
- Målet är klockan åtta, lågt. - Fan!
Gud, giv mig styrka.
Vi flyttar oss!
Kom igen!
Ta skydd, Upham! Ta skydd!
Jag har inga .30-skott.
Lovad vare Herren, min klippa,
han som lärde mina händer att strida.
Min nåds Gud och min borg,
mitt värn och min räddare,
min sköld och min tillflykt.
Parker, ner!
Kapten, den där 20 mm tar kål på oss.
Vi måste ta den från sidan.
Jag ska försöka få in ett skott ovanifrån.
Upham, kom hit med ammunitionen!
Mitt vapen har låst sig! Har ni .30-kalibers?
- Det är slut. - Jävlar!
Jag behöver ett patronbälte! Har någon ett patronbälte?
Jävla...
Din dumma jävel!
Vi slutar. Lyssna! Lyssna på mig! Sluta!
Din jävel!
Din jävel! Din jävel!
Din jävel!
- Jag har slut! - De där .60-raketerna.
- Vi kan använda dem ändå. - Hur då?
Slå dem i marken och kasta.
Nu sticker vi till Alamo!
Alamo! Alamo!
Vi tar den. Retirera!
Följ efter oss!
När vi är klara!
Vi flyttar oss!
Ladda om!
Okej, nu!
Vi spränger bron! Bort från bron!
Sergeant! Mike, hur är det?
- Jag tappade andan bara. - Bort härifrån!
Vi ska spränga bron!
Kom igen, kom igen!
Tiger-stridsvagnarna kommer över bron.
Kapten.
Kapten, vart ska ni? Kom tillbaka!
Håll ut, kapten.
Sjukvårdare!
Har vi någon sjukvårdare?
De slår ut stridsvagnar. P 51 :or.
Änglarna är på vår sida.
Vad säger ni?
James... Se till att förtjäna det här.
Förtjäna det.
Kära mrs Ryan.
Det är med stor glädje
jag skriver till er och berättar att er son James Ryan
mår bra och är i denna stund
på väg hem från slagfälten i Europa.
Enligt rapporter har James gjort sin plikt i strid
med stort mod och osviklig hängivenhet,
även med vetskapen om den tragiska förlust
som har drabbat er familj i det här kriget
som ska befria världen från tyranni och förtryck.
Det är med glädje jag förenar mig med arméchefen,
den amerikanska armén
och landets tacksamma medborgare
i en önskan om många lyckliga år
med James vid er sida.
Ingenting, inte ens en återvändande son
kan kompensera er eller de tusentals andra familjer
som har lidit stora förluster i detta tragiska krig.
Låt mig dela med mig av de ord som har hållit mig uppe
under de långa nätter av sorg och förtvivlan.
Jag citerar:
"Jag ber att vår himmelska Fader
"förmår lindra smärtan av er förlust,
"och låter er vårda de ljusa minnena
"av dem ni har förlorat,
"och få fyllas av stolthet
"över att ha lagt ett så dyrbart offer
"på frihetens altare.
"Abraham Lincoln."
Med högaktning och respekt,
George C Marshall, general.
Min familj är med mig här idag.
De ville följa med.
Arligt talat
så visste jag inte hur det skulle kännas att vara här.
Varje dag tänker jag på det ni sa till mig
den där dagen på bron.
Jag har försökt att leva mitt liv så väl jag har kunnat.
Jag hoppas att det räcker.
Jag hoppas att jag åtminstone i era ögon
har förtjänat allt det som ni har gjort för mig.
James.
"Kapten John H Miller."
Säg att jag har levt väl.
Vad?
Säg att jag är en god människa.
Det är du.